To už když jsem byla malé pískle a sotva jsem dovedla mluvit, maminka věděla, že budu závislák. Každý správný malý skrček nejprve říká máma, pak táta a podobně. Malá Kačenka ale řvala: „ham-am-am-am-am“ a později „mama mík“ (jistě tušíte správně ve slově mík mléko.) Byla jsem k neutišení.
Později, když se maminka vydala s dvouletou nenasytou do města, musela se nejprve zastavit v pekárně. Jedině tehdy byla malá žroutka v klidu, když měla v ruce rohlík, nevylézala z kočárku a nepokřikovala na okolí.
Vždy jsem ale odsuzovala obézní lidi. Tedy hlavně jako to hladové mládě. Když jsme tak jednou procházeli kolem cukrárny, mé pohledy spočinuly na tak říkajíc velké paní. A proto, že jsem byla dítko prostořeké, hned jsem se hlasitě ptala : „ A mamííí, proč se ta paní tak cpe, když je taková tlustá?“ A maminka mne rudá jak rajče mlčky táhla pryč.
O mé proříznuté puse nebylo pochyb, zvláště tedy pak, když šlo o nějaký kus žvance. Chudák mamka se se mnou musela navztekat. Má nezažranost se například projevila i na návštěvě u našeho známého lékaře. Donesli jsme mu, jak se sluší a patří, nějakou tu bonboniéru. On ji jen s díky přidal na hromádku dalších, které dostal od pacientů. Nedovedete si představit, jak mne to dopálilo! Těšila jsem se na ni celou cestu tam a on ji ani neotevře! Tsss… Taky že jsem se ale ozvala! „Jó, to já kdybych měla bonboniéru, to já bych nabídla…“ Než se stačila mamka rozčílit, už jsem si jednu z jeho hromádky odnášela domů.
Zkrátka, líná huba…
Tahle závislost je dnes spíš trochu prokletím. Nemám úplně předpoklady pro postavu top modelky a tak se musím krotit. Jenže já jsem takový požitkář! Bez nějaké dobroty pro mě není krásného dne! Navíc zjišťuji, že se na určitá místa těším hlavně proto, že z toho kápne něco k jídlu. Když pak nedej Bože držím nějakou tu dietu, záhy se mi dané místo nezamlouvá.
Tohle mne zkrátka pronásleduje od útlého dětství a asi nikdy nepřestane. Neustále opakuji, že ze mě bude jednou koule a budou si mne muset hezky kutálet před sebou. Jenže všichni dobře vědí, jak ráda papkám a tak vždy, když se začnu rozčilovat( a to je sakra křiku) přistane mi pod nosem něco, co přehluší všechen hněv. Mají mne prostě zmáknutou. Navíc často slýchám od svého okolí : „ Když ty jsi tak úžasně spokojená, když se něčím cpeš, tak oddaný výraz v očích máš opravdu jen při jídle“
No nevím, ale mám takový dojem, že to burácení, co se tu ozývá, bude můj žaludek. Tak mne omluvte, jdu si dát něco k jídlu.
Kateřina Helena Oslejšková, Gymnázium Slaný, 2. ročník
10. 01. 2010, 20:05
Pokud chcete vkládat komentáře, musíte se přihlásit jako účastník soutěže nebo jako běžný čtenář.
Katuleee - 12. 01. 2010, 21:55:14
Moc děkuju :):)
Betka.Dyckova - 11. 01. 2010, 15:44:18
:) Dokonale napsané...
Určitě ano
43.16%
Spíše ano
17.75%
Spíše ne
15.31%
V žádném případě
23.79%
12. 10. 2017, 12:10
12. 10. 2017, 12:08
12. 10. 2017, 12:01